-Aiemmin: -Kyse on aina Topekasta.
Belgialaisen omistukset ovat arvottomia.
-Tarjositte miljoonia. -Joskus arvo piilee pinnan alla.
-Mistä uneksit? -Woodysta. Meillä on suhde.
-Missä hän on? -En saa kertoa. Auta minua.
Etkö halua parantaa äitiäsi? Voimme auttaa. Hyppää kyytiin.
Nalle pitää sinut turvassa.
Meillä oli samanlaiset nallet. Minun on puhuttava äidilleni.
-Mitä sinulla on? -Ei mitään.
-Jo on iso sieni. -Se on minun. Minä löysin sen.
Kai sinä tiedät, ettei kaikkia sieniä voi syödä?
Muistatko, mitä Babar-norsun isälle tapahtui?
Se söi sienen, muuttui vihreäksi ja kuoli.
Babar etsi rikkaan naisen, joka osti sille vaatteita ja auton.
Jännä tulkinta.
Heitetään tuo pois, koska se on vaarallinen.
-Selkis? -Selkis.
-Mietitkö, miksi haluat isona, Woody? -Toisinaan.
Toisinaan uskon, että minua odottaa jokin polku.
Ja toisinaan haluaisin vain ryhtyä kalastajaksi.
-Mikä sinusta tulee isona, Tess? -Minusta tulee Babar.
Tessie! Minä kuulin!
Charlotte sanoi, että tulisit.
Ehdit ajoissa, myöhemmin pitäisi sataa.
-Onko äiti ryhmän kanssa? -He lopettelevat juuri.
-Ladossako? -Muistat tien.
Tervetuloa takaisin.
Vielä yksi ajatus ennen kuin aloitamme illanvieton.
Emme etsi täältä muodonmuutosta.
Etsimme toista puolta itsestämme, jotta tuntisimme itsemme kokonaan.
Ja se matka vie meidät totuuden äärelle.
Järjestys ja epäjärjestys ovat metkoja asioita.
Etäältä ne näyttävät samanlaisilta.
Miten erotamme ne toisistamme? Ja onko sillä väliä?
Se johtaa vain jatkuvaan sekaannukseen.
Tie, josta voidaan puhua, ei ole oikea tie.
Teimme aika monta käännöstä.
Kaksi oikeaa, yksi vasen, tauko ja kaksi vasenta.
Keskittymiskykysi joutui koville.
Jos sinulla on nälkä. Toista tilaisuutta ei tule hetkeen.
Mitä hän täällä tekee?
-Hei! Minä puhun sinulle. -Kuulemme kyllä.
-Lupasit vastauksia. -Lupasin auttaa äitisi kanssa.
-Miten? -Käy makuulle.
-Enkä. -Emme aio tehdä sinulle pahaa.
Mitä hittoa minä teen täällä?
Et tiedä mitään äidistäni.
-Minä tunnen äitisi. -Me kaikki tunnemme.
-Unistamme. -Hän kertoi sinusta.
Heräsit varhain, jotta hän voisi tehdä veistoksiaan.
Kun isäsi lähti, äitisi käski sinun lähteä mukaan.
"Ole oman elämäsi sankari."
Sinä vastasit: "Sankari ei lähde."
-Mistä tiedät sen? -Näemme häntä unissamme.
Myrsky tuo mukanaan rajuja tuulia ja sadetta.
-Meidän on juteltava. -Anna minun seota rauhassa.
Et ole seonnut. Woody on tunkeutunut uniisi.
Luulin määrääväni itse unistani.
Sitten tapasin naisen, joka pystyi tunkeutumaan uniini.
-Tajusin, ettei hän ollut ainoa. -Hyvä on.
Woody manipuloi uniasi, jotta luulisit rakastavasi häntä.
Ne ovat ihania unia.
Tiedän. Olen pahoillani.
Se käy järkeen. Ja toisaalta ei alkuunkaan.
-Mutta se sopii kuvaan. -Tarvitsen apuasi.
Rakkaani on pulassa. Ja Woody tietää asioita.
Mitä minun pitäisi tehdä?
Jestas, että sinä olet kaunis.
Minäkin rakastan sinua.
Oli ihana yllätys, että tulit tänne.
Tulitko noutamaan vai tuomaan jotain?
Se on äidilleni.
-Pääseekö takaa ulos? -Kaikki tiet johtavat keskelle.
Hei, äiti.
Vahdi ovea.
Haluan näyttää sinulle jotain.
Löysin tämän.
Annoit sen pojalleni.
Kouluun ei saa tuoda leluja!
-Me myöhästyimme. -Olen pahoillani, äiti.
Kuuntele. Sulje silmäsi.
Näetkö tanssijat?
Näen heidät.
Sulje silmäsi.
Anna itsesi vajota.
Hengitä.
-Oletko hereillä? -Olen.
Avaa silmäsi.
-Oletko valmis? -Olen.
Oletko valmis ottamaan apumme vastaan?
-Mitä haluat sanoa äidillesi? -En tiedä.
Tiedät kyllä.
-Onko tuo äitini? -Minun oli kylmä.
Ole hyvä ja riisu se.
Äitisi sai sinut pihteihinsä. Vaikka hän ei edes ole täällä.
Hän on minun äitini.
Hän herää vielä jonain päivänä.
-Hän herää vielä. -Entä sen jälkeen?
Entä sen jälkeen, kun hän herää?
Sinä olet ilo silmille.
Otetaan pöytä tuolta perältä.
-Olisi kysyttävää. -Häntä ei olisi pitänyt vetää tähän.
-Hänellä on oikeus tietää. -Ei hätää, kulta. Hän on hullu.
-Kidutus ei ole tehokas apukeino. -Psykologinen stressi on.
Koska tämä ei ole totta, kaikki on vain psykologista.
Mikä on Topeka?
Nimi. Paikat tarvitsevat nimen.
Unemme, koko tarina, tarvitsi nimen.
-Topeka. -Hyvä paikka kaivaa juuria.
Luulet, että kaikki on hallinnassasi, mutta niin ei ole.
-Olet pelkkä pelinappula. -Minkä se tekee sinusta?
Minä olen välipala erätauolla.
Tiedän, että olet siellä. Minun käskettiin jututtaa sinua.
Avaa ovi.
Olet sekaantunut asioihin, joita et ymmärrä.
Sama se! Et ole edes hereillä!
Ei hätää.
Minä tässä.
Sinulla ei ole mitään hätää.
Hei, pöydässä ei nukuta.
Mitä? Luulitko, että tämä oli tässä?
Istu alas.
Miten jälleennäkeminen sujui? Suukkoja ja halauksia?
-Mitä teit hänelle? -Minä en saanut häntä ilmestymään.
-Mutta sinun piti tietää hänestä. -Oliko se siis hän?
Saisimmeko juotavaa?
Useimmat ihmiset ovat joko unessa tai hereillä.
Jompikumpi.
Mutta kyvykkäämmille, kuten minulle, ne eivät ole erillisiä asioita.
He voivat kävellä kuin muurahaiset yhden lasin reunalta toiselle.
Sinulla on harvinainen kyky olla hereillä...
...myös unissasi. Ne sekoittuvat toisiinsa.
Kuten silloin firman aulassa.
Hän näytti upealta punaisissa.
Martini on sinulle.
-Miten löydän hänet? -Kumman puoliskon?
-Jo oli aikakin. -Hypnotisoitteko te minut?
Me vain saatoimme sinut valvetilan ja unen rajan yli.
-Mikä on kengänkokosi? -43.
Nämä ovat vain kokoa 38 ja 39.
Se raja ei ole kiinteä. Se on kuin vesiputous.
Se on kaksipuolinen, orgaaninen järjestelmä.
Pinnalla on ruohonkorsia.
Alla on mutkikkaita juuria, joita meidän on vaikea hahmottaa.
-Mitä te haluatte minulta? -Auttaa sinua löytämään äitisi.
Mennään syömään.
Käy makuulle. Aloitetaan sessio.
-En. -Kyse on mielenterveydestäsi.
-En ole potilaasi. -Miksi olet aina noin hankala?
Silmäsi eivät näytä terveiltä.
Älä taistele vastaan. Tiedän, mikä on parhaaksesi.
Minä rakastan sinua.
-Sinä olet unessani. -Sinä tunkeuduit ensin omaani.
Kutsuit minua unessasi. Aivan kuin pikkutyttönä.
Anteeksi.
Muistatko, mistä näit unta?
-En. -Se on harmi.
Minä käyn autollani.
Siellä on magnesiumia. Se auttaa levottomuuteen.
Ole varovainen. Myrsky ehtii kohta tänne.
Tässä. Vuodat verta.
-Olenko hereillä? -Olen.
-Todista se. -En voi. Erotit sen aiemmin.
Minä voin ottaa sen.
-Miksi olen täällä? -Tuo on kovin lattea kysymys.
Haluan auttaa sinua löytämään tyttösi.
-Miksi? -Koska hän on ihminen.
Häntä pidetään vankina kellarissa.
Ne vihreäkenkäiset vangitsivat hänet.
He haluavat kylvää samanlaista anarkiaa-
-kuin olet kokenut unissasi.
-Miten? -Pojan avulla.
Hän on aivan erityinen.
Paljon valjastamatonta voimaa.
-Sadan miljoonan edestäkö? -Enemmänkin.
Tässä. Ensimmäinen askel tyttösi luokse.
Jos aiot myydä jotain, kerro hinta.
-Luulin, että rakastat häntä. -Anna se kuori minulle.
Kuvittelet yhä, että pystyt tähän yksin.
Sodilla on kaksi puolta.
Ne, jotka eivät valitse puolta, jäävät molempien jalkoihin.
Sinun ei tarvitse mennä kotiin.
Mutta et ole tervetullut tänne.
-Enkö minä saa? -Omasi on tuolla.
Tämä ei ole todellista. Tämä on unta.
Sano jotain. Hän odottaa.
-Mitä minun pitäisi sanoa? -Mitä haluat sanoa?
Sinulla on se valta. Sinä toit hänet metsään.
-Sinä sait hänet huutamaan. -Enkä saanut.
Aloita pehmeästi. Jotain yksinkertaista.
Syötkö ranskalaisesi?
Jatka.
Ne näyttävät herkullisilta. Etkö?
Taidan maistaa hampurilaistakin.
Ellet sinä aio syödä sitä.
Hyvä on.
Se on sitten minun.
Et tiedäkään, mistä jäät paitsi. Minä saatan vielä syödä kaikki.
Aiotko vain istua siinä tuppisuuna?
Kuten aina?
-Tämä on yhtä tyhjän kanssa. -Etkö halua sanoa hänelle mitään?
-Et voi auttaa minua tai äitiäni. -Sinä kierrät kehää.
Tulet vielä takaisin.
Haavasi vuotaa.
Kiitos.
-Etkö saa nukutuksi? -En halua.
Minäkin yritin samaa. Kestin kuusi vuorokautta.
-Entä sen jälkeen? -Poliisi pidätti minut.
Harhailin keskellä kaupunkia.
Minä luulin olevani rannalla.
Tanssimassa Dusty Springfieldin tahtiin.
-Kuulostaa kivalta. -Siellä oli kylmää ja kivikkoista.
Siellä oli raihnainen vanha puu.
Se tuntui todelliselta.
Ehkä se olikin.
Miten sinä kestit kuusi vuorokautta?
-Sinun pitäisi nukkua. -Niin sinunkin.
Kun löydät sille rannalle, vilkaise sen puun taakse.
Siellä on pullo Margaux'ta.
Kuin muurahainen lasin reunalla.
-Miksi teet näin? -Voit syyttää vain itseäsi.
Älä taistele vastaan. Tiedän, mikä on parhaaksesi.
-Minä rakastan sinua. -Tämä on minun uneni.
-Lopeta. -Lopeta itse.
-Missä poikani on? -Sinulla ei ole poikaa.
Löysin nallen. Tiedät, missä hän on.
Tauteja sinussa ei sentään ole.
Sinä valehtelet minulle. Minä näen häntä unissani.
-Lopeta! Minä varoitan sinua. -Ei!
Missä poikani on? Mitä olet tehnyt hänelle?
Hän ei ole sinun.
Valetta! Minä synnytin hänet! Olen hänen äitinsä!
-Sinun ei olisi pitänyt tietää. -Luulin seonneeni!
Missä hän on? Missä?!
Me emme tiedä.
Hänet vietiin. Ryöstettiin.
Joku ryösti hänet meiltä matkalla.
Kenellä hän on nyt?
Me emme tiedä.
-Haloo? -Pääsitkö turvallisesti takaisin?
-Pääsin. -Oli ikävää, ettet voinut jäädä.
-Nähdäänkö brunssilla 15. päivä? -Toki.
Mitään sadetta ei tullutkaan.
Ei.
Oli miten oli, rakastan sinua, kulta.
Tulen aina rakastamaan.
Luulin, että livahdit ulos syömään.
Tässä me olemme. Kuin ennen vanhaan.
Täällä ei ole muita. Sinäkään et ole täällä.
Sinun on tultava puoliväliin vastaan.
Herää. Minä olen tässä. Minä odotan.
Äiti?
Herää!
Minä vihaan häntä.
Kahdeksanvuotiaana söin myrkkysienen ja vajosin koomaan kolmeksi päiväksi.
Kun heräsin, pappi kysyi, tapasinko Jumalan.
Sanoin kuulleeni vain Dusty Springfieldiä.
Pappi hymyili ja sanoi: "Sama asia."
Suomennos: Petri Hautala www.sdimedia.com